PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Takže... Minulý týden se toho událo hodně.
Minulý týden byl šokující.
Ruka byl středem pozornosti.
Pojďme si rozebrat tyto události.
Řekl, že chce hrát ve filmu od Marvelu.
Když teď lidé slyší, jak řekneš:
„Chci si zahrát ve filmu od Marvelu“, nevíme, jestli to myslíš vážně.
Bez výzev nemůžeme růst. Takovým způsobem úspěchu nikdo nedosáhne.
Nikdy to není snadné.
- Nebyli si jistí, zda to myslí vážně. - Chtěl bych vědět,
proč se do Ruky pustili
- zrovna v tu chvíli. - To je pravda.
Řekl jsi, že chceš být obdivován,
takže nevím, proč jim toleruješ, aby s tebou jednali jako s dítětem.
Pokud se ti to nelíbí,
tak to můžeš změnit.
Nejsem si jistý, zda to chápu.
Pan Kojima mu poté dal radu.
- Je pro show důležitý. - Jo.
Dokud nejsi ženatý,
myslím, že je v pořádku zkoušet různé věci.
Nemůžeš se učit a posouvat se dopředu, pokud to nebudeš zkoušet a dělat chyby.
Mysleli jsme si, že tohle bude dobrá příležitost pro jeho růst,
ale neuvědomili jsme si úroveň, na které začínal.
Překvapil nás svým nedostatkem základních schopností k přežití.
Ty brokolicové těstoviny všechny šokovaly.
Nechvalně známé brokolicové těstoviny.
Je to nedovařené? Jaké to je?
- Má to chuť? - Ano.
- Opravdu? - Zajímá mě, jak to chutná.
Vůbec nijak.
Mám stejný problém se svým synem
a nejsem na to zrovna hrdá.
Spousta lidí nemá základní dovednosti.
Vážně? Chtěl uvařit těstoviny carbonara tak,
že rozbil vejce do hrnce s vodou, ve kterém vařil nudle.
Poté začal stříhat brokolici nůžkami a ohlásil, že je hotovo.
Rozbít vejce do vody s tím, že ji nakonec vylije,
je jako zkrášlovat dům, ze kterého se další den stěhujete.
- Jak to mohl... - Nedává to smysl.
Zapomněl, že se bude následující den stěhovat pryč?
A potom jsme viděli,
jak jí těstoviny bez chuti, jako by se nic nestalo.
Myslím, že tohle rozhodně stálo za pozornost.
I když se mu nepovedly, rozhodl se, že je nevyhodí.
Zapřisáhl se, že je sní?
Kdo jsi, Panna Marie?
- Mohu tě uctívat? - Je ztělesněnou Pannou Marií.
Celá ta scéna byla opravdu šílená.
A na konci Ruka zamumlal: „Když to nemá chuť, je to považováno za neúspěch?“
- Zněl jako filozof. - Ano, na chvíli.
„Nejsme naživu. Život nám vdechly mocné síly.“
Jak bychom mohli očekávat, že by jídlo mělo chuť.
- Je snadno ovlivnitelný... - To je jeho silná stránka?
Vstřebá každou zkušenost.
- S otevřenou myslí. - Je štěstí, že je v tom domě.
Přesně.
Už se dál neudržím. Musím to říct. Je tak hloupý.
- Je prostě hloupý. - Jsi tak krutý!
- Nemá žádné postranní úmysly. - Ano, máš pravdu.
Možná je hloupý, ale je ctnostný. Ne, to není ono.
- Upřímný hlupák. - Upřímný hlupák.
Myslím, že už jsme toho řekli dost.
- Zajímá nás, jak to dopadne. - Buďme vstřícní.
Musíme ještě probrat Kennyho povrchnost, nedá se mu věřit.
- To je pravda. - Podezření pokračuje.
Obdivuji, jak se ti daří udržet si svůj obraz na veřejnosti.
To je pravda. To mi připomíná...
Myslím, že by ses mohla zaměřit na vytváření umění pro své fanoušky.
To by tě mohlo povznést.
Osobně si nemyslím, že je čestné
tvořit pouze věci, které se líbí mým fanouškům.
Stará se jen o to, co si o něm myslí jeho fanoušci.
Kaori mu to řekla, ale on si myslí, že to nikdo neodhalil.
- Vzal to jako kompliment. - Řekl: „Ano, tohle!“
„Tohle! Jsem rád, že sis toho všimla. Ukážu ti, jak to dělám já,
když tak respektuješ mou práci.“
To bylo hrozné.
Nechtěl bys jít ven?
- Ano. - Zajděme někam.
- Chtěl jsem tě pozvat ven. - Opravdu?
Risako ho znovu pozvala ven.
- Musela to zmínit. - Bylo to na ní.
Už jí nebavilo čekat. Tohle je jeho poslední šance.
Pokud se nerozhoupe, když se vydají na pláž
nebo někam na večeři,
- už nebude dál čekat. - Taky si myslím.
12. TÝDEN
Došla nám vajíčka.
VŽDYCKY NA POHODU
- Všechna jsou pryč? - Jo.
- Dokonce i brokolice, kterou jsem koupil. - Ruka ji použil.
- Jo... - To je v pořádku. To nevadí.
Včera uvařil těstoviny
- a dal ji do toho. - Počkat...
- Ruka něco uvařil? - Ano, vůbec poprvé.
Cože? A já to prošvihnul! Kéž bych to mohl ochutnat.
Dělal si jídlo jen pro sebe.
- Aha, vařil si sám. - Tak.
- Chce být zodpovědnější. - Opravdu?
Ano. Má problém probudit se ráno,
takže chodí vynášet smetí v noci.
- Páni. - To je, co?
A také v poslední době umývá nádobí.
Jsou to malé změny, ale velký pokrok.
To je skvělé.
Jak je to mezi tebou a Harukou?
- Jde to? - Mezi mnou a Harukou?
Nic se nezměnilo? Mluvíte spolu?
Ano, všechno je v pořádku.
Spíš mě znepokojují vztahy mezi děvčaty.
- Z toho mám obavy. - Stále...
- Mezi Risako a Harukou. - Stále se hádají?
Mám pocit, že Haruka přilévá olej do ohně.
Proč si to myslíš?
Viděl jsem nějaké komentáře... na internetu.
Mluvil jsem o tom, jak Haruka...
Nebo spíš jak se Haruka a Risako navzájem nesledují na Instagramu.
- Nesledují se? - Přesně tak.
Risako si nevybavuje, že by přestala Haruku sledovat.
Aha.
Což znamená, že si ji Haruka zablokovala na svém profilu.
Jak se to dá udělat?
- Přestala sledovat Risako. - Aha. Chápu.
Když si Haruka zablokuje Risako, Risako nemůže sledovat Haruku.
Když si někoho zablokuješ, nemůžou tě už sledovat?
Zdá se mi, jako by jí to nestačilo.
Nevím. Risako si mohla vymýšlet
a celá ta věc může být lež.
Je možné, že se prostě přestaly navzájem sledovat a ona o tom lže.
- Slyšel jsem jen její verzi příběhu. - Aha.
- Ale pokud je to přesně tak, jak říká... - Chápu.
...tak se Haruky obávám.
Haruka si s klukama nerozumí tak dobře jako Risako.
Není těžké špatně pochopit její úmysly.
Řekly si navzájem stejně urážlivé věci.
Ale Risako si s klukama víc rozumí,
- protože s vámi tráví dost času. - To je pravda.
Takže s Harukou to je...
Možná ji vnímáš trochu jinak,
- protože si nejste tak blízcí. - Chápu. Máš pravdu.
O čem ses bavila s Kennym?
Kenny si myslí... no...
Začal mluvit o Instagramu, což mi přišlo vážně divné.
Bavili jsme se,
jestli máš nějaký důvod, proč nesleduješ Risako na Instagramu.
Myslím, že je normální, že ji už nechceš sledovat...
- Po té hádce. - Ano.
V těchto situacích bych lidi také přestala sledovat.
Chápu, pokud jsi kvůli té hádce naštvaná a zablokovala jsi ji.
Říkali jsme si, že by to tak mohlo být.
- Ne, není. Ani nevím, proč to tak je. - To není ten důvod? Dobře.
- Ano... - Dobře.
Všichni jsou ohledně toho znepokojení.
Asi ano.
Možná bychom si měly s kluky vážně promluvit.
- S kluky? - My dvě se spolu často bavíme samy.
Nemám nějak moc chuť s nimi mluvit.
Tohle je dvousečná zbraň,
ale dokonce i když s Kennym mluvím o samotě...
není to nijak inspirativní nebo vzrušující.
Vím, co myslíš,
- když mluvíš o Kennym. - Jo.
„Přestaň ke všemu přistupovat tak chladně.“
Ano, přesně.
Kenny a já máme velmi rozdílný přístup.
Takhle to vidím.
Nemyslím si, že bychom byli přáteli...
pokud bychom nežili společně v jednom domě.
Tohle mě častokrát napadlo.
Všichni máme někoho, s kým rádi mluvíme.
Já jsem ráda, když mi řekneš, co máš na srdci.
Ale všimla jsem si, že když
ti mám vyjádřit své vlastní pocity, často se držím zpátky.
Chtěla bych se ti otevřít,
ale bojím se, že máme často rozdílné názory.
Takže je tu pár věcí, se kterými se ti svěřit nemůžu.
Doufám, že vy dvě nepřestanete hledat
- společný kompromis. - Máš pravdu.
Chtěla bych mít víc lidí, kterým bych se mohla svěřit.
Vím, co myslíš.
Protože se necítím příjemně s Risako, mluvím raději s kluky.
O citlivých věcech se mi nejlépe mluví se Shoheiem.
Když jsme sami.
- To je skvělé! - Neotevřu se přede všemi.
Myslím, že nikdo kromě Shoheie
nebere mé obavy vážně. Jejich reakce jsou velmi nezúčastněné.
Prostě řeknou: „Neměj obavy“ a to je vše.
Přesně tak. Nechci být vůči druhým lhostejná.
Co děláš?
Upravuji článek, který jsem napsal a který musím dnes poslat.
Aha.
Včera jsem se v našem pokoji bavila s Kaori.
Už nějakou dobu jsme spolu nemluvily.
- Můžu si s tebou o něčem promluvit? - Jasně.
Přejdu hned k věci. Nedaří se mi...
komunikovat s našimi spolubydlícími.
- Komunikovat? - Ano, nebo bych měla říct...
Například mi není příjemné otevřeně mluvit...
přede všemi způsobem, jakým to dělá Risako.
A myslím, že i pro ostatní není jednoduché se mnou mluvit.
No, myslím...
neříkám, že se držíš zpátky, ale zdá se, že máš kolem sebe zeď.
A protože nejsi moc sdílná,
ostatní reagují stejným způsobem.
Pokud budeš odměřená, budou takoví i ostatní.
Nevím, jak na to.
Myslím, že nestačí jen mluvit otevřeně.
- Názor toho člověka... - Bude dobré,
když se pokusíš lidi lépe poznat.
Takže by pomohlo, kdybys měla otevřenou mysl a projevovala zájem o jejich názory.
Jednoduše řečeno, musíš projevovat zájem o ostatní,
- pokud jsi to zatím neudělala. - Dobře.
Upřímně, nemám zájem o to je lépe poznat.
A taky mám pocit...
Jak to říct...
Nejsem zrovna ten typ, který si lehce najde přátele.
Chlapům v té okinawské restauraci, do které často chodím,
je průměrně 60 až 70 let.
Lidi z mého závodního týmu jsou také mnohem starší než já.
Nemusím se nijak snažit, abych s nimi nalezla společnou řeč.
Přirozeně jsem vždy středobodem konverzace.
Nikdy jsem nemusela moc přemýšlet o tom, jak mluvit s lidmi.
A proto jsem si všimla, že mám problém se tu bavit s ostatními.
Chápu.
Tohle je něco,
- na čem chci zapracovat. - Opravdu?
Bojím se, že...
jednoho dne zestárnu a nikdo se se mnou nebude chtít bavit.
- Tvoji mužští kamarádi už budou pryč. - To ano.
Jednoho dne odejdou do důchodu.
Je to má chyba, nebyla jsem schopná to Kaori vysvětlit.
Očividně se k ní donesla otázka, jestli jsem zablokovala Risako
na Instagramu.
- Už jsi o tom slyšel? - Ne, ještě ne.
Doslechla jsem se, že jí to trápí.
Když na to přišla řeč, řekla jsem, že nevím, jestli jsem ji zablokovala.
Ale myslím, že jsem ji omylem zablokovala hned po té hádce.
Pro mě jsou to prostě jen sociální média
a nezajímá mě všechno to drama kolem „Sleduje mě, nebo nesleduje mě“.
Ale nechtěla jsem tím vytvořit nějakou trapnou situaci.
Trápí mě to.
Chceš to napravit?
To ani ne, ale byla bych ráda,
- kdyby z toho nedělala vědu. - Myslím, že bys jí měla říct...
- to, co jsi mi právě řekla. - Dobře.
Prostě jí řekni: „Takhle se to stalo.“
- Jakou jinou možnost máš? - Chápu.
Cítíš se tu v poslední době příjemně? Nevadí, že se na to ptám?
Zdá se ti, že mi to není příjemné?
To ne, ale došlo k tomu incidentu
a doufám, že se tu kvůli nám
- teď necítíš nepříjemně. - Ne.
- Vůbec ne. - Jsi v pohodě? Dobře.
- Ani nemám čas myslet... - Ahoj, vítej doma!
- Sluší ti to. - Vítej zpátky. Vyletnila ses.
Že?
- Je vzácné, když se tu všechny potkáme. - To je pravda.
Co je? Nešťouchej do mě.
Proč do mě šťoucháš?
Myslíš, že bych měla zmínit ten Instagram?
Jak chceš.
Proč šeptáš?
- Risako, ohledně toho Instagramu... - Ano.
- Víš, o čem mluvím? - Jo.
Po naší hádce, upřímně...
Tohle jsem před tebou nezmínila, Kaori...
První věc, kterou jsem po naší hádce uviděla,
byl tvůj příspěvek.
Neměla jsem náladu se na to dívat, a tak jsem chtěla jen skrýt tvé příspěvky,
ale omylem jsem si tě zablokovala.
Krátce potom jsem tě odblokovala,
ale nedošlo mi, že jsem tě odebrala ze sledujících.
Takže se omlouvám, pokud jsem tě tím...
- dostala do trapné situace. - Bez obav.
Abych byla upřímná,
je mi jedno,
- jestli jsi mě zablokovala, nebo ne. - Mně taky.
Nijak mě to neznepokojovalo.
Opravdu?
Myslela jsem si, že to ani nestojí za řeč.
Přesto...
asi by mi to vadilo, kdybych byla na jejím místě.
Je fajn spolu mluvit.
Díky.
- Díky. - Jsem ráda.
Díky.
No, Kaori... takže...
co si skutečně myslíš o Rukovi?
- Mám pocit... - O Rukovi?
...že se k němu chováme jako k dítěti, ale přišlo mi to v pořádku.
- Tak to asi bude. - Přišlo mi to tak.
Tak to přesně je.
Pokud to tak je, bude těžké přestat
ho vnímat jako malého bratra a začít s ním jednat jako s potenciálním partnerem.
Tohle jsem mu i řekla, ale nevím, jestli to pochopil.
Nedávno si dělal sám pro sebe večeři...
- Opravdu? - ...ale ta chuť...
Vůbec se mu to nepovedlo.
- Bylo to hrozné. - Ale bylo hezké vidět snahu.
- Co vařil? - Chtěl uvařit těstoviny.
Ale jak vařil nudle,
rozbil vejce přímo do vařící vody.
Pak k tomu přidal brokolici a celé to scedil.
Řekl, že to nemá moc chuť a snědl to.
- Prostě snědl lepek. - Cože?
Ale alespoň se snažil.
- Byl to pro něj krok kupředu. - Zlepšuje se.
A protože není zrovna ranní ptáče,
vynáší odpadky a umývá nádobí v noci.
Zjistila jsem, že tohle všechno dělá.
Učí se a snaží se pomáhat.
Začíná malými krůčky, běžnými věcmi, ale je to vidět.
Takže začíná konečně vypadat jako chlap, ne jako mladší brácha
kterého jsem viděla v té restauraci tamago kake.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
VŠECHNO NEJLEPŠÍ KAORI
Jak dlouho vaříš?
- Cože? - Kdy jsi začal vařit?
- Asi od tří hodin. - Páni!
Ano, trvá mi to déle, než jsem si myslel.
Vypadá to úžasně.
- Začínám být nervózní. - Jo.
- Zakryju ti oči. - Ale proč?
- Tudy. - Počkat!
- Bojím se. - Cože?
- Už můžu? - Ještě ne.
- Počkej, neutíkej!
- Nebudu utíkat, věř mi. - Prosím neutíkej.
Neutíkej.
- Otoč se sem. - Otoč se.
- Ještě. - Tudy?
Dobře, teď si sedni. Posaď se.
Hodně štěstí, zdraví.
- Hodně štěstí, zdraví. - Hodně štěstí, zdraví.
- Všechno nejlepší! - Všechno nejlepší!
Mockrát vám děkuji! To je nádhera!
- Krása. Díky. - Všechno nejlepší!
A je to.
- Překvapení! - Mockrát děkuji.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ
Dostali jste mě.
- Všechno nejlepší, Kaori. - Všechno nejlepší.
Díky.
- Pojďme jíst. - Vypadá to skvěle.
Dnes vařil Ruka.
Opravdu? Páni.
Vypadá to skvěle.
- Snažil jsem se. - Dnes byl šéfkuchařem.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Je to moc dobré. - Vynikající.
- Ta paella je moc dobrá. - Opravdu?
- Salát je taky skvělý. - Zkusili jste ho?
Jsem rád, že vám chutná.
Paella je vážně dobrá.
Je to vynikající.
Nikdy jsem nic tak dobrého neměla. Souhlasíte?
- Jsem překvapená, že jste našli slávky. - No jo.
Všichni tři jsme šli do obchodu, kde je prodávají.
Opravdu?
Ano, protože jsme se doslechli, že je máš moc ráda.
Je to vynikající.
Když jsem žila ve Francii,
byla tam restaurace, ve které prodávali slávky po kbelících.
A byly tak levné, kupovala jsem je pořád.
Miluju je. Vyvolávají ve mně nostalgii. Jsou tak dobré.
Mockrát děkuju. Toto je úžasný začátek 29. roku mého života.
- To je skvělé. - To rádi slyšíme.
- Půjdeme uklidit? - Počkej, my to uděláme.
- Sedni si. - Seď a odpočívej.
- Můžu je dát dovnitř? - Díky.
Kolik knih z té série máš?
Máš ty s těmi scénami ve sklepě?
Má sbírka začíná kousek před tím.
To je skvělé.
- Vezmu ti je. - Díky.
Která manga? Útok titánů?
Ano, Útok titánů.
Výborné.
Dnes mi přijdeš unavený, Shohei.
To je pravda. Vypadáš unaveně.
Měl jsi tolik práce s tím jídlem.
I během Kennyho narozenin jsi byl unavený.
- Ano, pamatuju si to. - Byl unavený, že?
Alespoň jsem nevařil...
- Mockrát děkuju! - Tohle je ode mě.
- Dárek. - Páni, děkuju!
- To je moc hezké. - Moc ti děkuju.
- Dvojnásobek dárků? - Všechny naráz!
- Dvojnásobek dárků. - Co je uvnitř?
- Můžu to otevřít? - Ukaž nám to.
- Opalovací krém ve spreji? - No...
Vím, že se bojíš infračerveného světla...
Myslíš ultrafialového světla.
No... to je jedno.
Ano, ultrafialového světla.
Pokračuj.
- Co jsi chtěl říct? - UV paprsky jsou stále silnější, takže...
- Díky. - Tohle máš na vlasy.
- Tohle je na vlasy? - Není to skvělé?
- A tohle je parfém. - Parfém?
- Chci si přivonět. - Krása.
- To se mi líbí. - Že?
- Voní to. - Jak jsi to vybral?
- Přivoněl jsem si k tomu. - Počkej, ještě já.
Je mi jasné, že jsi k tomu přivoněl. Ale...
Připomnělo mi to Kaori.
- Jsi génius. - Voní to krásně.
- Hezky. - To je ale skvělá vůně!
Budu si to šetřit. Díky.
Paráda.
To je skvělé. Mám takovou radost.
Yawahada.
Půjdu se támhle natáhnout.
Jdu do koupelny.
Přijdu se podívat na tvou výstavu.
Budu ráda.
Pokud by ti to nevadilo, hodila by se mi pomoc s přípravami.
Můžu se také připojit?
- Byla bych ráda. - Fajn.
- Potřebujeme stěhovat těžké věci. - Jasně. Bez problému.
Díky.
Bude tam i zahajovací večírek.
- Zahájení? - Vždy jsem chtěla uspořádat recepci.
Pokud máš zájem,
- zastav se, prosím. - Díky.
Mám radost.
Budu vystavovat všechna díla, které jsem od začátku své kariéry vytvořila.
Bude to zatím má největší výstava.
Budu tam mít vše.
- To je můj plán. - Rozumím.
Tenhle se ti tak líbil.
- Vzpomínám si. - Jo.
- Tenhle jsem viděl jako první. - Ano.
- První kresba, která vznikla v domě. - Ano.
Na základě zpětné vazby z výstavy
bych chtěla oslovit galerie v New Yorku a Londýně.
A zeptat se, jestli by chtěli vystavovat mé umění.
Nevím, jestli to vyjde, ale chci to zkusit.
Zajímalo by mě, co budu dělat až mi bude 30.
I mě. Co bys rád dělal?
- Chci být bohatý. - Bohatý? A kde bys chtěl žít?
- Kde? - V Tokiu?
- Tokio by bylo fajn. - Ideální?
Tokio je skvělé, ale i v New Yorku by byla zábava.
Líbí se ti New York?
- Chtěl bych žít v New Yorku. - Tak jo.
Půjdeme na začátku příštího měsíce na drink?
- To je skvělý nápad. Můžeme. - Rád bych zašel.
Dám ti vědět, až budu znát svůj pracovní rozvrh.
- Směny. - Dobře.
Tak Instagram, co?
- Instagramový incident. - Překvapilo mě to.
Trapná situace na Instagramu.
- Ale to... - Ano?
Co se této záležitosti týče, mohu s jistotou říct,
že ji zablokovala.
- Na 100 procent. - Aha.
Přesně stejnou výmluvu
byste použili, pokud byste někoho z hněvu zablokovali.
„Nechtěl jsem, ale když jsem skryl tvé příspěvky...“
- Zablokovalo jí to? - „...stalo se to automaticky.“
Hned po jejich hádce uviděla na Instagramu tvář Risako,
- tak... - Zablokovala ji, v pořádku.
Měla prostě říct: „Tohle se stalo. Promiň.“
Ale na místo toho si vymyslela příběh, který jen potvrzuje to, že ji zablokovala.
Nelíbilo se mi,
jak šeptala Kaori před Risako.
- To nepůsobilo dobře. - Nesnáším, když tohle holky dělají.
- To bylo nechutné. - A myslím, že Risako
- tohle nesnáší. - Rozhodně.
- To nebylo dobré. - Bylo to pochybné.
- Proč to udělala? - Jo.
- Vážně... - Říká si o další hádku.
A také ze sebe dělala oběť
- a podbízela se klukům. - „Může to být má chyba...“
„Může to být má chyba, ale hubovali mi...“ To bylo nepříjemné.
Ale Risako dělá to samé.
Obě si myslí, že pokud připustí malou část svých vlastních chyb,
jejich názory na ostatní budou odůvodněné.
Kenny si je asi vědom, že Haruka má...
- dvě tváře. - Ale rozhodl se dál nepátrat.
Všiml si toho,
protože se díval na příspěvky na internetu.
Původně prozkoumával svou vlastní popularitu.
- A náhodou... - A náhodou
objevil pár drbů z Terrace House.
Je posedlý tím, co si o něm lidé myslí.
Z toho, co jsme viděli, o tom nemůže být pochyb.
- Bože. - Není o tom pochyb.
To, že zmínil online diskuzní fóra
- a přišel s těmi žvásty je smutné. - Souhlasím.
Vážně smutné.
A poté tu byl Ruka, který vařil na narozeninovou oslavu
- od 15:00. - Neskutečné.
Ovšem, pokud dokázal
uvařit ty příšerné těstoviny a teď tu úžasnou paellu,
- je jasné, že se moc zlepšuje. - Máš pravdu.
Možná se vrátil ze spárů smrti zcela proměněný.
- Neskutečně se zlepšil. - Je to k nevíře.
Pokud se bude zlepšovat tímto tempem,
jednoho dne povolá všechny ven před dům
a řekne: „Podívejte!“
A ukáže jim propracovanou fresku, kterou nakreslil na zeď Terrace House.
- Pokud tak bude pokračovat dál. - To je možné.
- „To je moje dílo!“ - Je to možné.
- Možná znovu vytvoří Poslední večeři. - Tu slavnou malbu?
Ano.
To už ukázal takový pokrok?
Bylo tak roztomilé, když řekl: „Silné letní infračervené paprsky.“
- Ano, to řekl. - I já bych si je spletla. Jsou podobné.
- Jsou naprosto rozdílné. - Tak to ani omylem, Torichan.
Ani zdaleka.
- Mají jinou barvu, že? - A právě v tom se liší.
Risako... když ochutnala paellu, tak řekla:
„Je to vynikající.
Nikdy jsem nic tak dobrého neměla.“
Znělo to jako rozhovor mezi vnoučetem...
a babičkou, která chválí jídlo, které její vnouče uvařilo.
- Všichni s ním jednají tak něžně. - Ano.
Jsem rád, že jsou na něj milí.
- Přesně. Má to ale štěstí. - To je pravda.
Můžu se k tobě připojit?
Prosím, posluž si.
- Je skvělý vzduch. - Je perfektní.
Vzpomínáš, jak jsi navrhl, abych vzal Risako
- do restaurace? - Nedávno, ano.
- Ven na večeři do hotelové restaurace. - Ano, vzpomínám si.
- Změnil si názor? - Ano.
Zushi.
- Zushi? - A...
Slyšel jsi o paddleboardingu?
- Stojíš na prkně a pádluješ. - Ano, už jsem to viděl.
Vzpomínám si, že jsem něco četl o rande na paddleboardech.
Chci pádlovat na moři a sledovat západ slunce.
- Navíc Risako říká, že miluje přírodu. - Ano.
A miluje také oceán a řekla, že by šla.
- Co si o tom myslíš? - Zní to dobře.
Ale počkat... líbí se ti?
Líbí se ti vůbec?
Není dobré být nerozhodný, takže odpověď je ano, líbí se mi.
Počkat...
Ještě před pár dny jsi říkal něco jiného.
Tenkrát jsem si ještě nebyl jistý. Byl jsem jen zvědavý.
Ale jak spolu trávíme v domě stále více a více času,
přijde mi, že je roztomilá.
Z mnoha úhlů pohledu.
Řekla mi, že už nemá žádné čisté tričko,
a tak jsem jí jedno dal.
Nebo spíše jsem jí řekl, že jí jedno půjčím a přinesl jsem jí dvě.
Vybrala si takové...
abychom měli stejné.
Jen v rozdílné barvě.
Hezký.
Opravdu se ti líbí.
- Já nevím. - Ale ano.
Rande na moři zní dobře.
Můžu jí vyznat své city.
- Na moři? - Ano.
- Při západu slunce? - Ano.
Co bys řekl? Co myslíš tím „vyznat“?
Chci jí říct, že se mi líbí.
Kdy půjdete?
- Tento víkend. - Tento víkend?
- Děkujeme vám za všechno. - Díky za pozvání.
- Můžu vám s něčím pomoct? - Cože?
Můžu s něčím pomoct?
- Vážně? - Ano, rád pomůžu.
Mohl bys vzít trochu zeminy a sazenice? Oharo, provedeš ho tu?
Jakmile bude tato část plotu hotová,
vyplníme to zeminou, kterou jsi nám pomohl přemístit
- a pak sem nasadíme rostliny. - Hezky.
To bude vypadat úžasně.
Dřevo má skvělou strukturu, že ano?
Omlouvám se, máme jen vodu.
- Díky. - Díky! Vážím si toho.
Prosím, poslužte si.
Mockrát děkujeme.
- Díky. - Vážím si toho.
To nám bodlo.
Takže zatím nejsou v domě žádné páry?
Něco nového?
Momentálně ne.
Ne, zatím nic.
Ačkoliv ty a Kenny spolu býváte často na střeše.
Chodíme tam odpočívat.
- Podle mě je Kenny fakt sexy. - Aha.
Ale nepotřebuje nikoho.
Je tak...
nezávislý a je zvyklý řešit vše sám.
Nevím, jak na něj.
Chtěla bych mu pomoct, když je unavený nebo znuděný.
Kdyby se mi víc otevřel,
cítila bych, že mám k němu blíž.
Ale vždycky říká, že je v pohodě a že to zvládne.
To je obdivuhodné, ale taky...
Zároveň ošemetné.
- Pravda. - Není to snadné.
Být sexy nestačí, že?
Pokud se zaměříte na jednu osobu, začnete vidět její nedostatky.
Ale je to stejné, když se poté zaměříte na někoho jiného.
Nemá to konce. Musíte vídat
jeden druhého příliš často, protože žijete společně.
To je pravda.
A je to.
Jdeme ven v sobotu, nebo v neděli?
Podle toho, kdy máš čas.
- Kdy mám čas? - Tak pojďme v neděli.
Kam půjdeme, když bude pršet?
„Můj den s Kennym.“
Pokud bude pršet...
Má pršet.
No...
- Promyslím to. - Dobře.
- Neděle... - Kam bys chtěla jít?
Je mi to jedno.
Může pršet...
Kaori, kdy bys měla čas zajít na drink?
Kdy půjdeme?
Co první víkend příští měsíc? Sedmého?
Naplánujeme to na sedmého?
- Může být? - Sedmého mám volno.
Tak pojďme sedmého.
Prosím, zapiš si nás na sedmého.
Kam půjdete?
- Kam půjdeme? - Podívám se...
Zašel bych na večeři do Sanchi.
- Do Sanchi? Dobře. - Super.
Jak je dnes venku?
Je hezky.
Opravdu? Nepřesuneme se na střechu?
- Jasně. - Dáme si drink.
- Dobře. - Tohle mám už od večeře.
Je chladněji, než jsem myslela.
Máš pravdu, je chladno.
- Dám si jen jeden drink. - Dobře.
Jen jeden drink... Máš svůj? Jistě, že máš.
Není to nijak důležité,
ale naplánovali jsme si s Rukou, že zajdeme na drink
a nejsem si jistá, o čem se s ním bavit.
- O čem se máme bavit? - Chápu.
Přemýšlím nad tím.
Se Shoheiem se vždycky...
máme o čem bavit. Často se ptám na jeho názor.
A asi...
bych s ním chtěla mluvit víc.
Ale s Rukou, dokonce i dnes, jsme nemohli najít společné téma.
- Nedělala bych si s tím velké starosti. - Dobře.
Nemyslím,
že by ses měla snažit vycházet mu vstříc a začínat konverzaci,
bude si pak myslet, že jste se oba bavili.
Pokud to uděláš, nikam se neposune.
Jako kdybych začala o něčem mluvit?
Ano. Mluvili byste o něčem jemu blízkém
a díky tomu by si myslel, že jste se oba dobře bavili.
Pak by mohl očekávat stejný přístup i příště.
- Mluv s ním prostě přirozeně. - Rozumím.
Chtěla bys častěji mluvit se Shoheiem?
Ano.
Líbí se mi, jak přemýšlí.
Chtěla bych si s ním pokecat, ale je takový, jaký je.
Někdy je plný energie a rád konverzuje,
zatímco jindy je zcela tichý a uzavřený.
Na začátku jsi řekla, že možná k Shoheiovi něco cítíš.
Změnilo se od té doby něco?
Stále se mi na něm líbí spousta věcí. Snažím se ho lépe poznat.
Ztotožňuješ se s ním?
Cítím se nafoukaně, když řeknu, že se s ním ztotožňuju.
- Cítím k němu velký respekt. - Opravdu? Páni.
To je paráda.
- Ano. Chtěla bych s ním častěji mluvit. - Ano.
Dobré ráno.
Nechce se mi nic dělat.
Chápu.
Nemáš na nic náladu?
- Chce se mi spát. - Rozumím.
Pracuješ dnes?
- Nebo máte zkoušku? - Jo.
- Cože? - Zkoušíte dnes?
Ale, zkoušíme. Jak to vypadá s tvým zraněním?
Vůbec to nebolí.
Ale poranění pánve se nesmí brát na lehkou váhu.
- Odpočinek ti prospěje. - Ano.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Je to těžké. - Uneseš to?
- To je meloun? - Ano, podívej.
- Vážně? - Meloun!
- Tohle je náš meloun. - Náš?
- To jsi koupila? - Byl to dárek.
Opravdu?
- Žlutý meloun? Paráda. - Ano.
Měl by být žlutý.
Vyndáš to z krabice?
- Páni. - Ten je ale velký!
- Mohla bys dát pryč tu krabici? - Jasně.
- Je opravdu velký. - Hodně velký.
Tak velký meloun jsem ještě neviděla.
- Můžeme ho dnes ochutnat. - Ano.
Dáme si ho po večeři.
Musím se připravit.
To už je tolik hodin?
Ano, je 10:30.
- Co? - Nedáme si trochu u bazénu?
- Toho melounu. - Dobře.
- Pojďme. - Hned teď?
Ano!
- Teď? - Jo.
Nikdo jiný tu není.
Dáme si víc až budou všichni doma.
Můžeš ho podržet z obou stran?
Věděl jsem, že to řekneš.
Hlavně, ať ti ten nůž neujede.
Svisle?
- Je tak hezký. - Jsi připravená?
- Ano, prosím. - A je to.
Tři, dva, jedna...
- Tadá. - Není krásný?
- Vypadá úžasně! - Není krásný?
Úplně září.
- Tohle odnesu zpátky. - Díky.
- Přinesla bys talíře? - Dobře.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Překážejí mi vlasy. - Vydrž.
- A je to. - Díky.
Páni.
Je výborný.
Šťavnatý.
Vážně šťavnatý.
- Takže včera... - Ano?
Jsem...
hledal
nejlepší místo, kde bychom mohli společně pozorovat západ slunce.
Co máš na srdci?
Někdy se nedokážu správně vyjádřit,
a tak jsem chtěl vyjádřit své city při západu slunce.
- Díky. - Proto jsem tě pozval ven v neděli.
Ale podle všeho se má v ten den přihnat tajfun,
takže nebudeme moci jít.
- Mrzí mě to. - To je v pořádku.
Můžeme jít jindy. Budu ráda.
Rozhodně tě chci někam vzít.
- Slibuju. - Dobře.
Vážím si toho pozvání a že jsi nad tím přemýšlel,
ale byla bych šťastná, kdybychom mohli být prostě spolu.
Chápu.
Nevadí mi,
pokud naše rande nebude dokonalé nebo nepůjde přesně podle plánu.
Stejně budu ráda.
Byla by zábava sledovat západ slunce, při kterém by na nás pršelo.
I mě to napadlo.
To by se mi taky líbilo.
Bylo by to fajn.
Raději bych prostě byla s tebou,
než abys musel dlouho plánovat naše dokonalé rande.
Radši budu s tebou.
Já taky.
Když přijdu domů, vždy doufám, že tě uvidím.
Jak to říct... Dává to smysl?
- Nechápeš mě. - Samozřejmě, že chápu.
- Samozřejmě... - Takže...
Chtěla bych s tebou trávit co nejvíc času.
Už tři dny se ti to snažím říct.
V poslední době jsme na sebe neměli moc času.
No jo.
Neměli.
Zdá se, že neděle nevyjde, takže...
- Najdeme si něco jiného? - Ano.
Když už ti nebudu moci ukázat západ slunce,
mám pro tebe připravenou píseň.
Cože? To je úžasné.
Opravdu? Kdy ji chceš zazpívat?
No...
udělám to hned.
- Hned teď? - Cože?
- Počkej vteřinku. - Dobře.
Mě i Shoheiovi se ta píseň moc líbí.
Co je to za píseň?
Nechoď tak daleko.
Znám ji.
- Opravdu? - Shohei ji hrál včera.
Aha.
Zlato,
tímhle polibkem
bych rád změnil
naše životy.
Nežijeme
v ráji,
ale tohle je nejblíž snu
kam jsem se kdy dostal.
Tanec na laně.
Zlato, jen dnes večer
ti chci být na blízku.
Pierot.
Tanec na laně.
Zlato, jen dnes večer
bych chtěl žít.
Pierot.
Krása.
- Moc krásné. - Červenám se.
Nádhera.
- Musím se připravit. - Dobře.
Půjdeme?
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Jdeš do Sanchi s Kaori? - Ano.
To je fajn.
O čem se s ní normálně bavíš?
O mnoha věcech.
- O jakých? - Třeba o anime a manze.
Často se bavíme o anime.
- Chápu. - Ano.
Kaori ráda poslouchá.
Určitě se i ráda svěřuje.
- Nemyslím, že by o sobě mluvila často. - Aha.
Snad se toho navzájem dozvíte o sobě více.
- Snad. - Dobře.
Pověz ji o věcech, které máš rád.
Tady má někdo hlad.
Už to budeš mít snězené?
Je opravdu hladový.
- Je hladový? - Ano.
Vypadáš jako jedlík při závodě.
Na co se díváš?
Díváš se na pikantní profily na Instagramu?
Jo. Proč?
- Proč? - Chceš jít do herny?
Jasně. Mám čas.
Půjdu do koupelny a pak nahoru.
- Přijdu, až tohle dopiju. - Dobře.
Plánuješ ji políbit?
Jak mám na to jít?
- Nedělej, že nevíš. - Dojde k tomu spontánně?
Oba se prostě... shodnete na načasování?
- Asi ano. - Ano.
Půjdu.
Jen tak?
Počkej...
Jsi tak neomalený.
To jsem. Copak jsi to nevěděl? Jsem velmi neomalený.
Kenny se jí snaží vyznat své city.
- Přišlo to tak náhle. - Naráz se do ní zamiloval?
Abych řekl pravdu, ona provedla to samé.
- To bylo skvělé. - Ano.
- Je přímočará. - To bylo roztomilé.
Musí ho mít hodně ráda, když s ním chce být
- i přesto, že bydlí spolu. - Rozhodně.
Nevadí jí, pokud jejich rande nejsou dokonalá.
Zdá se, že mezi nimi to jde dobře.
Co se týče Ruky a Kaori, Kaori stále něco cítí k Shoheiovi.
To je pravda.
Říká, že se s ním ztotožňuje, ale jak?
- Co mají společného? - A respektuje ho?
Je vůbec co respektovat?
Mluvit s Kennym a Rukou pro ni musí být velmi obtížné.
Ale Shohei je dobrý posluchač a dává dobrou zpětnou vazbu,
takže to se jí musí líbit.
Kdybys uvízl na ostrově jen s šimpanzem
a naráz by se objevil člověk, také by tě zaujal.
Ale jak se posunout ze soužití s šimpanzem
k tomu, že ho budeš respektovat?
Počkej, tohle jsem neměl na mysli...
Shohei není šimpanz.
Kenny a Ruka jsou.
Nemyslel jsem to tak, že se bleskurychle vyvinul v člověka.
A vypadá docela sebejistě, přestože není proč.
- Pravda. - To je dobrý postřeh.
To je docela ohromující.
Je důležité vystupovat sebejistě.
- Ano. - Předstírej to, dokud to nevyjde.
Je to docela záhadné,
že některé dny se chová velmi společensky a pozorně,
- ale jindy skoro vůbec nemluví. - Pravda.
- Musí vědět, co chce. - Ano.
Chápu, že neví, o čem se s Rukou bavit.
Já bych věděla.
Ani my Ruku dobře nechápeme.
O čem byste se bavili, Torichan?
Kdybys šla do Sanchi s Rukou,
- o čem byste mluvili? - Řekni.
No...
Dali bychom si večeři a mluvili bychom o tom, jak byla dobrá.
„Jaké to je?“ a „Je to dobré.“
Nejste vy dva pro sebe stvořeni?
Mohli bychom prodiskutovat, jaké drinky bychom zkusili a objednali si je.
Opravdu jste si tak podobní?
Bavili bychom se o počasí.
Pokud tě napadne bavit se o počasí, je to zlé.
- Na jaké téma z toho navázat? - To je konec.
Myslíte, že se políbí?
- Uvidíme polibek! - Pravděpodobně.
- Polibek! - Buď ho uvidíme, nebo to bude konec.
Jsem ospalá...
Říkal jsem si, jestli nepláčeš.
- Rozhodně nepláču. - To mě vystrašilo.
Když jsme ráno jedli ten meloun,
řekla jsi, že se těšíš domů kvůli mně.
I já to tak cítím.
Chodím domů, protože tě chci vidět.
Kvůli tomu chodím domů co nejdříve.
A...
Chci s tebou být co nejvíc.
Prosím, nedívej se na mě.
Jednoduše řečeno,
předtím jsi mi byla sympatická,
ale teď vím, že se mi líbíš.
- Nebylo to trapné? - Vůbec ne.
Jsem ráda, že jsi to řekl.
- Ale nejsem si jistá, jak na to reagovat. - Aha.
To, co jsi mi dnes ráno řekla, mě moc potěšilo.
Nejsi mi už jen sympatická.
Aha.
Velmi mě přitahuješ.
- Díky. - No...
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020